23.976 Ro sync © 18.10.2019
Traducerea și adaptarea: Vlad Chiciudean
Calitatea filmului m-a determinat să-i fac subtitrare...
Și, bineînțeles, faptul că nu există nici un fel de subtitrare pe net. :)
Vizionare plăcută !
Tabloul furat al lui Rembrandt van Rijn descoperit abia săptămâna trecută
continuă să intereseze poliția.
A fost începută o urmărire datorată uciderii lui Tomado Agachi.
Poliția l-a nominalizat pe americanul Harry Donovan
ca fiind principalul supect al acestui caz.
Conform inspectorului-sef Deeks de la Poliție,
dl Donovan a furat tabloul în cursul unei dispute cu dl Agachi,
care a fost ucis apoi, dl Donovan fugind cu prețiosul tablou.
Tablou de la mijlocul sec. XX aflat în muzeul Kuntzthouse din Munchen.
"Studiu a lui Eileen", mijlocul sec. XIX. Într-o colecție permanentă a Cambridgeului.
"Floare de mină", dintr-o colecție privată, dar e expusă în galeria din Burgogne.
"Țărani pe bulevard", sfârșitul sec. XIX...
- "Regina de gheață"... - Mulțumesc. Am văzut destul.
- Un singur om a realizat aceste copii ? - Mă scuzați, dar nu sunt copii.
Sunt originale, dar sunt toate niște falsuri.
Incredibil !
Toate au fost pictate de către același om,
Harry Donovan.
De ce n-am mai auzit de el ?
E deștept. Nu reproduce niciodată nume mari: Leonardo, van Gogh...
Face mereu nume de mâna a treia sau a patra, ca să nu atragă atenția.
El "zboară pe sub radar"...
E incredibil.
Ați cerut ce-i mai bun, iar el e considerat cel mai bun din lume.
Mai avem o singură întrebare:
unde-l găsim ?
Harry, ce cauți aici ?
- Am ceva pentru tine. - Cred că glumești...
De ce-aș face asta ?
Nu voiam să spun asta.
Am o galerie plină de lume.
- N-o putem lăsa pe mâine ? - Mâine sunt ocupat.
Îl vrei sau nu ?
Bine.
Superb !
Extraordinar !
Harry, falsurile tale sunt mereu cele mai bune.
Poate chiar asta e problema ta.
Problema mea e că îmi vreau banii.
- Poftim ! Numără-i dacă vrei. - Nu, am încredere în tine.
Poți să-mi mai faci unul ?
- Harry ? - Nu.
De ce ?
O să-mi fac propriile mele lucrări.
- Și mi-ai dat mai puțin... - Poftim ?
Mi-ai dat mai puțin.
- Am vorbit de 3 500 ! - Nu, tu ai zis 3 500.
Eu ți-am spus 4 000.
Cum te cunosc, o să-l dai cu 90 000.
Stai puțin !
Poftim !
Dacă mai ai ceva, sună-mă !
Picasso, unde mi-e chiria ?
- Bucură-te ! - Asta e ?
- Ai întârziat ! - Da...
O să te taxez și pentru ora pe care am așteptat-o.
Îți dau 50 pentru așteptare.
Ești gata ?
Vă informăm că cererea dv. de a expune a fost respinsă.
- O lăsăm baltă. - Poftim ?
Am terminat-o...
Dar nici n-am început.
Vrei să lucrezi mai târziu ?
Te rog, pleacă.
Harry Donovan ?
Noi ne ocupăm, în special, de artiști din secolul XX.
Unul dintre clienții noștri, un colecționar coreean...
Nu e deloc politicos.
A achiziționat recent un număr mare de lucrări mici ale artiștilor moderni.
Și ce-i cu asta ?
Clienții mei m-au rugat să le găsesc o operă importantă a unui maestru.
Se poate oare altcumva ?
Au rămas foarte puține disponibile pentru a putea fi cumpărate.
Majoritatea maeștrilor sunt închiși în colecțiile câtorva muzee.
Aici aveți o mare problemă... Noroc și la revedere !
Suntem aici pentru că-l dorim pe cel mai bun.
Suntem gata să plătim pentru el.
- 50 000 de dolari pe loc. - Nu-nțeleg...
Și încă 500 000 la livrare.
500 000 de dolari pentru ce ?
Dle Donovan, vreau să-mi pictați un Rembrandt.
Doar un Rembrandt poate să picteze un Rembrandt.
Date fiind circumstanțele, ne puteți ajuta ?
- Nu. - De ce nu ?
Cu testările moderne e aproape imposibil...
Nu sunt un cizmar.
Nu vreau să am de-a face cu nătângi de pe stradă.
Eu lucrez doar pentru cunoscuți. Puteți pleca.
- E o problemă circulară... - Vreți să vă gonesc cu forța ?
Nu ! Domnilor...
O să stăm la hotelul "Carl Meyer" până duminică. Mai gândește-te...
- N-ai auzit de Alastair Davies, Iain Ill ? - Am auzit că sunt destul de tari...
Vor să le fac o lucrare.
Un Rembrandt...
- Un Rembrandt ? - Mă mai ridic și eu...
Asta e părerea ta.
Crezi că n-ar trebui să-l fac ?
Aici nu se pune problema asta.
Mi-ai promis că te lași de falsuri.
Tipii ăștia chiar adoră arta, iar 500 000 e o cifră rotundă.
Pot să te-ntreb ceva ?
Cum rămâne cu expoziția ta ?
O mai ții minte ?
"Propria mea expoziție..."
Ce naiba vrei ?
Aș vrea să văd într-o zi, agățat în El Prado,
un tablou original de Harry Donovan.
N-o să trăiești s-o vezi și p-asta.
Pot să mă așez și singur, nu sunt un copil !
În Prado, după părerea mea,
se află cea mai mare galerie de artă din întreaga lume.
Toată lumea se duce la Madrid ca să vadă muzeul Prado.
Acolo poți fi expus doar dacă ești mort.
Dacă ești Rembrandt, nu trebuie să fii și bun...
Atunci o să mă mulțumesc cu 5 zile de plajă în Porto Rico.
- Tată, ce-ai face cu 500 000 dolari ? - Nu asta e ideea.
Nu mă crezi în stare ?
Nu asta e ideea !
- 500 000 de dolari sunt. - Ba nu sunt !
Îți spun eu care e ideea ! Poate e vina mea !
Poate ar fi trebuit să-ți spun mai devreme !
Încerc să-ți spun...
Ideea e că Harry Donovan ar fi trebuit să meargă în Italia
să vadă ce-au făcut da Vinci, Lippi, Caravaggio...
Ar fi trebuit să vadă sculpturile lui Donatello.
Ar fi trebuit să le vadă pe toate. Ar fi trebuit să facă ceva.
Știi de ce n-ai făcut asta ? Pentru că nu ai ochi.
- Tată, de ce mă distrugi ? - Nu te distrug...
Vreau să-ți spun că până și Rembrandt a trebuit să studieze.
Rembrandt n-a pus niciodată piciorul în Italia.
Dacă era vreo expoziție a maeștrilor pe o rază de 150 km de Amsterdam,
Rembrandt se ducea s-o vadă.
- Tată, eu nu sunt Rembrandt. - Nu ești nici măcar Harry Donovan.
- Atunci învață-mă tu. - Poftim ?
Învață-mă tu...
De ce nu mă duci în Italia să-mi arăți și mie toate lucrările alea ?
Ești un pictor mult mai bun decât mine.
Nu mai sunt...
Iau o mașină și străbatem Italia. Mergem prin Veneția, Florența, Roma.
Îi vedem pe Caravaggio, Michelangelo, Rafael... Îi vedem pe toți !
Vom sta la hoteluri de lux !
Sărăntocii ăia nu și-au permis niciodată așa ceva. Așa o să facem !
Acum putem să facem asta.
Tată ?
- Tată ! - N-am nimic !
N-am nimic...
Ăsta e numărul contului meu din Zurich. Încep imediat cum îmi virați 50 000.
Harry, pot să te mai ajut cu ceva ?
Știi cumva pe unde se restaurează vreun Rembrandt în acest moment ?
- Credeam că asta e treaba ta. - La fel mă gândeam și eu...
De-acum înainte să nu mă mai suni, o să te sun eu pe tine.
Epoca Romantică ți se închină ție.
Te-au numit cel mai mare pictor al tuturor timpurilor.
Epoca Iluminismului te-a surghiunit considerându-te o promisiune neîmplinită.
Chiaroscurro, lumina din întuneric...
Delacroix te-a considerat mai mare decât Rafael.
Renoir a spus: "Eu am ales sosul, dar el a ales carnea..."
Un alt pictor olandez a zis că l-ai înmărmurit.
Vincent spunea că ai murit de mai multe ori ca să poți picta așa.
Aici pot acționa într-un singur fel.
Nu trebuie să fac ceva nou
ci să descopăr ceva la care experții se așteaptă să iasă la iveală.
Ceva menționat, dar pierdut...
Cele mai emoționante tablouri erau autoportretele lui.
Asemenea unei autobigrafii, dezvăluiau o poveste fără vorbe.
Povestea genialității și a tristeții...
Cele mai faimoase schițe ale lui sunt cu un bătrân care pare a fi orb.
Se spune că le-a făcut pentru a pregăti un portret în ulei.
Acel portret n-a fost găsit niciodată. Probabil că nici măcar nu există.
Conform inventarului făcut atunci când a dat faliment,
Rembrandt a trimis pe mare, către Spania, două din pânzele sale.
Sunt însemnate doar ca fiind portrete ale unui bărbat, n-au nume.
Li se cunosc dimensiunile: 92x71 cm.
Se știe și că prețul lor era de 800 de florini olandezi.
Pictura a dispărut.
Probabil s-a pierdut pe mare, poate a fost furată, nu se știe...
Această urmă s-a pierdut de peste 350 de ani.
A dispărut ? Cum așa ?
Nu se știe. S-a pierdut pe mare, a ars, a fost furată. Nimeni nu știe.
Aici se pierde urma.
Unde se pierde urma ?
Undeva în nordul coastei Spaniei.
Singura însemnare care ne-a rămas e de la van Uylenburg,
unul dintre cei mai mari experți olandezi din acea vreme.
El a văzut tabloul înainte ca acesta să iasă din Olanda.
L-a descris ca fiind cel mai emoționant portret pe care l-a văzut.
E un orb despre care se crede că a fost tatăl lui Rembrandt.
Ironia e uimitoare...
Maestrul luminilor a fost fiul unui om care nu putea să vadă.
Deci voi descoperi cel mai mare portret al lui Rembrandt.
Iar eu îl voi picta.
AM NEVOIE DE UN CHIP
Pardon ! Vă rog să mă scuzați !
- Îmi pare rău. Cineva m-a împins... - Nu-i nimic.
Aveam nevoie de puțină cafea. Eram pe cale să adorm.
- Vă aduc eu una. - Nu !
- Vă rog ! Sunteți sigur ? - Da.
Sunteți un artist ?
Nu, sunt un student.
Și eu.
- Vă place cartea ? - Mie nu-mi plac cărțile.
- Vă uitați doar la poze ? - Da, fac asta de când eram mic.
Vreți să vă spun ceva amuzant legat de acea carte ?
Eu nu găsesc nimic amuzant la o carte de 900 de pagini.
Poftim ?
Un autor care are nevoie de 900 de pagini ca să ajungă la subiect
n-ar trebui să aibă acces la o mașină de scris.
Atunci n-ar trebui s-o citiți.
Trebuie s-o fac, am teme.
Să învățați bine.
Merci pentru cafea !
Perfect !
- Mă scuzați ! - Poftim ?
- Vorbiți engleza ? - Da.
- Acest tablou... - A fost dat jos azi dimineață.
- De ce ? - Pentru restaurare.
- Unde se face asta ? - La mezanin.
Domnule ! Aveți autorizație scrisă ?
Da !
Tringle !
Trebuie să mă întâlnesc cu cineva și nu știu...
E imposibil !
- Mi-au spus că ne întâlnim aici. - Nu, îmi pare rău.
Mi-au spus că... Mai pot vorbi cu cineva ?
Cu supraveghetorul, dar nu e aici momentant.
Am venit tocmai din America...
- Bună ! - Bună ziua, dnă !
- Ce-ți mai face nepoțica ? - Bine, mulțumesc.
Scuză-mă !
Domnule !
Mă mai ții minte de la cafenea ?
E în regulă, îl cunosc.
Poți să mă ajuți ? Trebuie să văd un tablou.
- Am o mică problemă la intrare... - Vino cu mine, te duc eu.
A spus că e profesor, dar n-are nimic în scris !
Îi dau o autorizație și îl iau pe răspunderea mea.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Spunea că ești profesor.
Harry !
Marieke !
- Faci parte din personal ? - Nu, sunt studentă.
- Dar tu ? - Lucrez la o carte.
Credeam că nu-ți plac cărțile.
Îmi urăsc meseria...
- Despre ce e vorba în carte ? - Despre maeștrii olandezi.
- Ce aspect studiază ? - Portretele.
A fost retușat ?
Nu, e încă neatins.
- Ce simți ? - În legătură cu ce ?
În legătură cu tabloul.
Nu e rău.
Nu e rău ? Hai, profesore, poți să spui mai multe...
- Ce simți ? - Ce simt eu ?
E unul dintre ultimele mari tablouri ale unuia dintre ultimii mari pictori.
A fost vândut cu 80 dolari în timp ce el murea falit, singur, nerecunoscut.
Nu era în stare nici măcar să-și cumpere propriile tablouri.
Asta simt eu.
Tu ce simți ?
Marieke !
Marieke, poți veni o secundă ?
Scuză-mă un pic.
Harry !
- Vino să bei ceva cu noi ! - Nu pot, trebuie să...
Vino !
E persoana pe care voiam să v-o prezint.
Știi ce spunea acel profesor stundenților din clasa lui ?
Rembrandt nu are deloc farmecul lui van Dyck sau chiar al lui Rubens.
Așa e. La o primă privire ai spune că e foarte neplăcut.
Îmi aduc aminte că, înainte să moară, fra Martine a spus ceva...
"Rembrandt e la fel de subtil ca și o ghilotină."
Profesore, nu ești de acord ?
Eu cred că habar n-avea ce spunea.
Poftim ?
Nu înțeleg de ce vă legați de alții, mai ales de Rembrandt...
Dl profesor Scheerding a dovedit că tabloul "Omul cu tichia aurie"
e doar un fals ieftin.
Cred că știți faptul că în 1930 erau peste 800 de așa-zise Rembrandturi.
Iar acum mai sunt 241, mulțumită dv. și prietenilor dv.
Iar numărul lor tot scade.
Bravo !
Poate că pozele preferate ale elevilor sunt acum doar niște gunoaie
doar pentru că niște pierde-vară au spus asta.
Problema e că peste 10 ani n-o să mai existe niciun Rembrandt.
O să existe doar o grămadă de teze...
- V-am jignit cumva ? - Pe mine ?
Nu am fost jignit niciodată de flatulația mea.
Eu doar mă dau din drumul mirosului.
Pa !
Mă scuzați !
Un idiot american...
Excelent ! Cred că te simți bine după ce te-ai descărcat !
- De ce să mă descarc ? - De nervi.
Nu sunt nervos.
- Era ceva legat de copilărie ? - Nu, m-am distrat.
E o distracție cam tristă...
De-asta m-ai urmărit ? Ca să te legi de copilăria mea tristă ?
Nu. Mă întrebam doar de ce te porți ca un copil.
Îmi pare rău să aud asta.
Cred că ai și alte lucruri cu care-ți mai poți petrece timpul.
Dă-mi un exemplu.
Nu se cuvine...
Mi s-a făcut foame.
Vrei să mâncăm ceva ?
La naiba ! Mi-am uitat cheile.
Cheia, vă rog !
S-ar putea să nu mai ajungem la mine dacă el nu se trezește.
50 de ani...
Bună !
- Unde te duci ? - Trebuie să plec, am întârziat.
- Ești căsătorită cumva ? - Căsătorită ?
Nu, dar trebuie să ajung la Veneția în după-amiaza aceasta.
Sper că ți-ai dat seama că asta nu e rutina mea nocturnă.
- Cred că mă amăgești. - Ba nu !
Vrei să cinăm împreună ?
Nu pot.
Bine.
Pa !
Trebuie să mă grăbesc.
Să lași cheia la intrare.
A trebuit să plec. Ai fost minunat. Pentru RVR de la Marieke.
- E superb, nu-i așa ? - Să fiu drept, e execrabil.
Dar îmi place rama asta.
Da, vin acum !
- Ce doriți ? - Harry Donovan.
Pot să-ți fac rost de unele chestii și până mâine.
Unele sunt ușor de găsit, dar altele...
- Am nevoie de toate până vineri. - Vineri ?
Mai am nevoie și de o analiză chimică pentru aceste culori.
- Bine. Mai doriți ceva ? - Vreau 20 g de alb plumburiu.
- Trebuie să aibă peste 160 de ani. - Ca să nu fie radioactivă...
Poți să-mi faci rost de astea ?
Aceste materiale vor ridica o mulțime de sprâncene.
Jumătate acum și jumătate la livrare.
Roșu lex, galben latin, negru...
- Scrie aici vermillion. - Îl vreau pur, fără aditivi.
Nimeni nu mai folosește așa ceva. E foarte greu.
Pentru acest pigment de azur, e bun cobaltul albastru ?
Nu, nu vreau cobalt albastru, nici un fel de albastru, vreau azur.
Azur ? E o chestie foarte veche.
Era ieftin acum 300 de ani, dar azi...
- Cât vreți ? - 50 g pentru 600 de mărci.
S-a făcut.
Cred că se pot extrage 20 g de alb plumburiu din astea.
Am nevoie de pensule din păr veritabil.
24 de bucăți de mărimea asta, din păr de bou, de iapă
și șase bucăți din astea roșii.
- Unde ești ? - La Amsterdam.
- Cum e acolo ? - Foarte scump.
Cred că am fost și eu în Amsterdam prin 1951.
Țin minte că un dolar valora 4,8 guldeni.
- Eu îl schimb cu 1,7. - Bine că măcar mai iei ceva.
- Cum îți merge ? - Bine.
- Tot pictez. - Nu mă minți ?
Nu.
- Tată, mi-e dor de tine. - Poftim ?
Mi-e dor de tine.
Bine, eu...
- Îmi cer scuze. - Pentru ce ?
Pentru nimic !
Sunt un pic obosit. Telefoanele astea costă.
Hai să încheiem. Sună-mă peste câteva zile.
Bine.
Pe curând !
La revedere !
Harry !
350 de ani mai târziu, găsim ultima capodoperă a lui Rembrandt.
Nava a plecat de la Rotterdam spre San Sebastian, în Spania,
așa că ne aflăm la o distanță de 60 km de locul unde s-ar fi putut pierde.
- Ai angajat un fermier de pe aici ? - Am avut grijă de asta.
Să vedem ce-o să găsească în pivnița lui.
A fost copt la 225 grade de trei ori.
Rembrandt făcea, de obicei, trei variante ale aceluiași tablou,
una deasupra celeilalte.
Asta o să apară la teste. Exact asta se așteaptă ei să găsească.
Asta țin ei cel mai mult să găsească.
E incredibil.
Genial, uimitor...
A sosit ziua plății.
Îmi place găurica asta. E un detaliu excelent.
Te-ai gândit la toate, mai puțin la un lucru.
- La semnătură ? - Exact.
M-am gândit la asta. M-am gândit chiar foarte bine.
- De ce ? - Ar fi prea evident.
Rembrandt nu și-a semnat peste jumătate din lucrări.
Fiecare falsificator idiot din lume își semnează toate falsurile.
Ei asta caută.
E mai bine dacă nu le-o dăm.
E mai bine pentru tine, dar e mai prost pentru noi.
Numai semnatura valorează vreo 5 milioane dacă pictura e bună.
Tu ai fura 100 000 000 din Fort Knox și te-ai mai apleca să ridici 25 cenți ?
Asta e o tâmpenie, iar mie nu-mi place să lucrez cu tâmpiți.
L-ai lăsat nesemnat doar ca să nu comiți nicio infracțiune.
Eu nu vreau să-ți fie ție mai ușor, așa că semnează tabloul !
Am făcut sute de falsuri în toată lumea. Semnate, datate...
Știu cum gândesc experții.
Nu le spui ce ai, îi lași pe ei să-ți spună.
Cheamă-i pe Bright și Westerbrook. Invită-i aici pe cheltuiala mea
ca să-mi vadă noua mea descoperire.
Spune-le că-l suspectăm a fi un Diaz de la Pena necatalogat.
Să mergem să-l vedem pe spaniolul nostru.
- Cum îl cheamă ? - Juan del Campo.
Să ne-nțelegem și cu el...
Banii dv. 50 000 de pesetas, dle del Campo.
Vă mulțumesc mult.
- 40 dolari oferiți cu generozitate. - Într-adevăr.
Mulțumesc !
Juanita, suntem bogați !
Asta a fost tot...
A primit 50 000 de pesetas pentru un tablou pe care nu l-a avut niciodată.
- Unde-mi sunt banii ? - Să vedem ce spun experții.
- Vreau banii la livrare. - Da, dar pentru un Rembrandt.
Deocamdată nu am nici un Rembrandt pentru că nu am o semnătură.
Până când nu-mi spune cineva altceva, am un nenorocit de Diaz de la Pena !
- Încă mai predați ? - Da.
Cred că s-ar putea să fie un Diaz de la Pena necatalogat.
Un de la Pena necatalogat ? Ar fi minunat.
Bine ați venit !
- Unde e șampania ? - Chiar în spatele tău.
Mulțumesc.
- Domnilor, noroc ! - Sănătate !
Toată lumea e pregătită ?
- Ăsta nu e un de la Pena. - Nu ?
De unde spui că l-ai cumpărat ?
L-a descoperit un spaniol bătrân.
Chiar e o descoperire...
Dar nu e un tablou spaniol.
Ăsta e un Rembrandt.
Vorbiți serios ?
Harry, vei fi plătit când se va dovedi...
Nu sunt plătit după dovedire, vreau plata la livrare !
Acum.
Clientul meu nu-mi va da 5 milioane fără să fac o expertiză olandeză.
Harry, nu-ți face griji !
Cum ajungem la Londra, vei primi toți banii.
Trebuie doar să avem o opinie favorbila.
Dumnezeule !
E pentru a doua oară în cariera mea când văd o asemenea descoperire.
- Van Dyckul din Goteborg ? - Nu, acolo a fost Peterman.
Eu am autentificat tripticul din basilica de la Fiesca.
- N-o să-ți vină să crezi. - Să vorbesc cu clientul meu ?
În nici un caz.
N-o să i-l vindem prietenului tău pentru cinci milioane
când putem să obținem 30 milioane de lire sterline la licitație.
- La licitație ? - Ce-i ?
Sunt sigur că ei îl vor autentifica, dar o licitație publică e periculoasă.
- Cred că ne riscăm reputația. - Asta crezi ?
Ian, reputația mea nu valorează 30 milioane de lire sterline.
A ta cât crezi că valorează ?
De ce-l lași să te calce-n picioare ?
Eu numesc asta disciplină.
- Te disciplinează ? - Nu, eu trag de timp.
Sunt bucuros dacă el are impresia că deține controlul.
Când va veni momentul, el o să dispară.
Apoi vom putea deschide galeria din Tokyo.
Ai pașaportul pregătit ?
Peste 48 de ore vom fi în Italia.
- Nu glumesc, am biletele în mână. - Excelent.
O să le vedem pe toate.
Le vom vedea pe toate.
Pa !
Băncile din Elveția sunt închise miercuri,
așa că poți să-mi virezi marți banii în cont.
Bine.
Unde e al patrulea ? Ai spus că o să vină patru.
- Habar n-am. Așteptăm. - Dă-l naibii !
Primul venit, primul servit.
Îmi pare rău că am întârziat ! M-am învârtit o groază.
Îmi cer scuze ! Bună ziua !
Ești aici. Bună !
Dumnezeule !
E superb.
Mi-am dat seama imediat cum l-am văzut.
Ian credea că e altceva, dar eu știam.
Eu doar eliminam alte posibilități.
- E incredibil, nu-i așa ? - Da, chiar este.
Bazându-mă doar pe cunoștințele mele,
consider că e genial.
- Dar nu e un Rembrandt. - Poftim ?
- Nu cred că e un Rembrandt. - De ce ?
Nu știu, n-am pe ce să mă bazez. Nu am același sentiment
ca și atunci când mă uit la alte tablouri.
Eu cred că sugerează puternic vârsta înaintată a lui Rembrandt.
Se aseamănă până și cu primele opere ale artistului.
E uimitor și aș vrea să cred că e autentic,
dar simt că n-ar fi.
Bună !
N-aș vrea să mă pronunț până când nu văd rezultatul analizelor chimice,
al testelor cu raze X, cu carbon 14...
V-am chemat aici ca să ne oferiți părerea dv. artistică
bazată pe cunoștințele dv.
Ne va face plăcere să vă oferim toate datele de care aveți nevoie.
- Nu vreau să vă mai rețin. - Cred că sunteți obosită.
Aaron ! Condu-o pe dna profesoară până la un taxi.
Îmi pare rău că trebuie să plec.
Îmi pare rău.
Aveți numărul meu de mobil. La revedere !
Domnilor, mai serviți șampanie !
- Studentă... - Poftim ?
- Mi-ai spus că ești studentă. - Ți-am spus adevărul.
Adevărul ?
Ești M M van den Broek, mincinoaso.
Ai neglijat să-mi spui asta când ne-am întâlnit la Paris,
iar eu îți citeam cartea pentru a 15-a oară.
Am terminat o cercetare de-a tatălui meu...
Da, dar tu ai scris-o.
- Apoi ne-am văzut la muzeu... - Chiar studiam la Paris !
Studiam arta restaurării, dle profesor.
Eu n-am spus niciodată că sunt un profesor. Tu ai zis.
Ce sa-ntâmplat la Paris a fost o greșeală.
Îmi pare rău.
Trebuie să plec. Am întârziat la Covent Garden.
La operă ?
Dai o fugă ca să vezi un Rembrandt 2 minute,
după care te duci să stai 4 ore la "Rigoletto" ?
"La Boeme"...
Din păcate nu pot să stau până la sfârșit
pentru că am de prins un tren către Veneția la ora 22.
Mă asculți puțin ? Alastair Davies știa că ăsta e un Rembrandt.
El m-a trimis să-i fac cercetările.
Știa că nu e un Diaz de la Pena.
A folosit acea replică doar ca să-i fure tabloul spaniolului.
V-a adunat pe toți aici doar ca să pară onest.
Dar eu nu sunt sigură că e un Rembrandt.
Dacă nu e un Rembrandt, atunci ce e ?
Nu știu.
Poate e a unui ucenic, a cuiva din cercul lui.
- Poate e a unui nimeni. - A unui nimeni ?
Ce-ai vrut să spui prin "nimeni" ?
E prea perfect. Compoziția, ochii, textura, tehnica...
Simt că ceva îi lipsește, iar asta mă pune în dubiu.
Oricum, e doar părerea mea. Ceilalți trei sunt de acord.
Sunt de ajuns ca să puteți merge la licitație.
Cum adică licitație ?
La Covent Garden.
Ce-ai vrut să spui prin licitație ?
Știu că e dezamăgitor, dar sunt trei din patru.
- E ca și cum n-ar fi nimic. - E doar o părere !
E părerea care contează !
Ea e "experta experților" ! E șefa comisiei Rembrandt !
Suntem terminați !
Harry !
Harry, ce faci ?
Am căzut de acord pentru o colecție particulară,
nu pentru o licitație publică.
De ce să nu luăm 30 milioane în loc de cinci ?
Licitațiile publice sunt pentru porci ca tine.
La fel de proastă ca și ideea de a întreba pe toată lumea
să-și dea cu părerea legat de tablou...
Nu e mai bine ca munca ta să fie cântărită ?
Dacă credeam că e mai bine să ies în public
n-aș fi avut nevoie de un intermediar.
Tu ești intermediarul.
Orice idiot poate picta un tablou,
dar e nevoie de un geniu care să-l vândă.
N-ai ști ce e aia artă nici dacă Michelangelo
ți-ar fi băgat o pensulă în fund.
Nu te mișca.
Nenorocitule !
Dă-mi tabloul.
- Harry... - Harry, nu !
Ești cel mai mare parazit care a trăit vreodată...
Nenorocitule !
Ian, sună la poliție.
În acest moment !
- Harry Donovan ? - Ce vrei ?
Sunt inspectorul Deeks.
Am dori să vorbim un pic cu dv. Vă deranjează ?
Da, mă deranjează.
Unde ați fost astăzi în jurul orei 21 ?
Aici.
- Îl cunoașteți pe Alastair Davies ? - Nu.
Ați fost în seara asta la galeria Leselle ?
Nu.
Dl Davies declară contrariul. La fel și dl Iain Ill.
La fel declară și dna prof Marieke van den Broeck.
Ea ce-a spus ?
Că erați acolo ca să vedeți un Rembrandt.
Un Rembrandt ?
- A spus că un Rembrandt ? - Printre alte lucruri...
M-ați zăpăcit. Asta înseamnă că sunt beat turtă.
Anulează-mi ultima comandă.
Vă rog să ieșiți.
- Dar plouă. - S-a oprit.
O să vă rog să-mi spuneți ce e în acel tub.
Ies, dar tubul e al meu.
Dl Alastair Davies ne-a spus altceva.
- Vorbește numai prostii. - Lăsați tubul și întoarceți-vă.
De ce ?
Vă rog întoarceți-vă.
Bună !
- Deci acum e un Rembrandt ? - N-am zis așa ceva.
Poți să-mi faci o favoare ?
Păstrează-ți prostia asta cu intuiția pentru tine câteva zile.
- Poftim ? - Doar două zile.
- Trebuie să vând tabloul ăsta. - Poliția m-a scos de la operă.
Încearcă să mă aresteze pentru furt, lucru neadevărat...
- N-ai uitat ceva ? - Ce ?
Omul pe care l-ai împușcat la galerie.
Pe cine am împușcat ? Te rog să-mi spui că pe Davies...
L-ai ucis pe acel comerciant de artă japonez.
- Ba nu. - Ba da...
Ba nu !
- Ascultă-mă ! - O să pierd trenul.
Pardon !
- Stai puțin ! - Ce-ai pățit ?
- Pașaportul meu e la tine ? - Nu, e la tine.
Biletele, vă rog !
Trezirea e la ora 8:00.
- Domnișoara ? - Greșeală de tipar...
Bine, dle. Călătorie plăcută !
Ajutor !
Te rog să nu mai faci asta.
- O să mă ucizi și pe mine ? - N-am ucis pe nimeni.
N-am nici o armă, nu vreau să te rănesc,
dar o s-o fac...
O să vând acel tablou. Lumea știe că e un Rembrandt.
Tu ești singura persoană care zice că nu e.
Dă-mi 48 de ore înainte să-l "ucizi".
- În două zile ești liberă. - N-o să reușești să-l vinzi.
Bine, dnă profesoară...
Am alertat toate porturile, aeroporturile și gările.
Au contactat FBI-ul pentru mai multe informații.
Pașaportul...
La naiba ! Sergent, prinde aia !
Ce e ?
Dacă ești inocent, e o prostie fuga asta.
- N-am omorât pe nimeni. - Spune-le polițiștilor asta.
Lasă justiția să-și facă treaba.
Dacă justiția își făcea treaba,
van Gogh n-ar mai fi murit sărac într-un azil de nebuni.
"Irisii" au fost vânduți pentru 15 milioane...
Deci van Gogh îți dă dreptul să furi taboul și să-l vinzi.
Nu, doctore.
Dreptul îmi e dat pentru faptul că nu l-am furat.
- Eu l-am pictat. - Poftim ?
- Am spus că eu l-am pictat. - Nu te cred.
- Nu-mi pasă ce crezi tu. - Ce vrei să spui ?
E tabloul meu pentru că eu l-am pictat,
așa că o să-l vând.
Înțeleg. Galeria, tabloul, toate sunt o mare fraudă.
O fraudă ?
Când o să-ți dai seama că toată arta asta e o fraudă ?
Cum poate să valoreze același tablou 10 milioane sau nimic
bazându-te pe semnătură ?
Rembrandt e neprețuit, Donovan e insignifiant.
Asta nu e artă, sunt doar autografe...
S-a mai întâmplat ca o galerie să-și însceneze un furt.
- Ce motiv am avea ? - Banii de asigurare.
E ridicol. N-a fost asigurat. Ne-au fost furate 20 000 000.
Ce-i mai important, inspectore,
e că ne-am pierdut cel mai apropiat coleg al nostru,
pe dl Agachi.
Există dovezi conform cărora Donovan și van den Broeck
se cunosc mai demult.
Cel puțin de o lună, de la Paris...
- S-au aliat. - În ce scop ?
Vor să ne fure.
Spunând că tabloul e fals, eu îl vindeam pe nimic,
după care ei l-ar fi vândut la prețul lui adevărat.
Nereușind asta, Donovan l-a furat pur și simplu
și l-a ucis pe Tom cu sânge rece.
Ne confruntăm cu un maniac.
Profesoara van den Broeck a spus că nu era sigură
dacă tabloul e autentic.
Dle inspector, de ce l-au furat dacă nu era original ?
Ne scuzați ! Durează o secundă doar.
- De ce s-a oprit trenul ? - E o percheziție a poliției.
Vino să-mi deschizi ușa asta !
- Două zile... - Bine !
Salut !
- Dați-mi două beri. - Două beri ? Bine.
- Aveți vreun telefon ? - Un telefon ?
Ați venit unde trebuie pentru un telefon.
Avem aici cabina telefonică originală, restaurată,
folosită de către lordul Manbat pentru a-l suna pe Churchill
în seara în care mareșalul Montgomery și-a primit ordinul.
- Unde o găsesc ? - În spate.
Bine.
Un apel cu taxă inversă pentru dl Felix Dormain
din partea lui Harry Donovan.
Vorbiți !
Felix, am ceva pentru tine.
Un lucru care ți se întâmplă odată în viață.
Un maestru olandez.
Poți să-l aduci la Geneva ?
Ești interesat ?
Aș fi foarte bucuros.
Ajutor !
Încetați !
Nenorociților !
Ai grijă !
Americani nenorociți !
Ați distrus o bucată din istoria Angliei !
Doamnă, vă rog ajutați-mă !
Stai puțin !
Draga mea, acela a fost un lucru nepoliticos.
Voiai să murim amândoi în timpul unei convorbiri ?
Ce-ai făcut din mine ? În ziar sunt cosiderata infractoare.
Sper că nu mă consideri vinovat pentru acea crimă.
Îmi e mai ușor să cred asta decât că tu ai pictat tabloul.
Așa e ! Tu ești experta.
Eu nu am pictat Rembrandtul care nu e un Rembrandt,
am omorât un om pe care nu l-am omorât,
iar noi n-am făcut dragoste la Paris.
Asta lăsând la o parte cabina telefonică a dlui Churchill..
Se pare că ușa era blocată. Nu-i așa ?
Dacă asta se va mai întâmpla, o să te distrug.
O să-ți ia o viață întreagă ca să-ți cureți numele.
O să le spun că ai fost și tu implicată în toată povestea.
Jur că o să-ți transform reputația în rahat de câine !
- În ce ? - În rahat de câine, caca...
Gata ! De acum înainte, noi doi suntem prieteni.
Să ne comportăm ca atare.
- Tu n-ai niciun prieten. - De ce ?
- Ție nu-ți plac oamenii. - Poftim ?
- Ție nu-ți plac oamenii. - Ba-mi plac oamenii !
- Dă-mi un nume. - Îmi plac oamenii...
Încă o zi cu mine, cât încerc să vând tabloul.
O zi...
Tremur, îmi e frig.
Mai departe !
Nu ți-a spus nimeni că nu e frumos să furi ?
Zi-mi din nou care era regula aia...
- Te simți bine ? - Excelent.
Ai febră.
- Ai vreun ban ? - De ce ? Vrei să mă furi ?
- Da. - Păcat.
Mi-am pierdut poșeta în tren.
- Marieke. - Mulțumesc.
Puștiul are talent...
Ești sigur că e făcut de Gainsborough ?
Mă chinuie despărțirea de el.
Cât vrei pe el ?
Ia ghici ! O mașină clasică furată.
Un Aston Martin '80 din Canteburry.
Ai numărul de înmatriculare ?
691 TDT
Are 500 mg.
Ia una la patru ore.
Te pricepi la medicamente.
- Bunicul... - A fost farmacist ?
Da.
- Și tatăl tău la fel ? - Nu, el a fost pictor.
Școala Eskien. Sloan, Bellows, Hopper...
El m-a învățat să desenez.
Iar eu am învățat să-mi câștig existența.
Când ți-ai câștigat existența pentru prima oară ?
Mama murise de curând, iar tatăl meu făcea manuale.
Picta și el când putea...
Lucra în ulei.
"Muncitori la uzină". Era un tablou frumos.
Nu l-ar fi putut vinde nici cu 10 dolari.
L-am luat într-o zi, m-am prostit vreo câteva ore,
după care m-am dus în oraș și l-am vândut cu o mie...
- Cum te-ai simțit ? - Rău.
Cred că și-a dat seama.
Atunci de ce nu te-ai lăsat ?
Eram tânăr. Banii, negarea, nu știu...
Am întâlnit omul nepotrivit la timpul potrivit.
Un prieten de-al tatei.
Nu era un pictor foarte bun, dar știa să înșele.
El m-a învățat toate stilurile din lume.
Cu excepția stilului propriu.
- Totul este fals ? - Nu.
Nu.
Lucrarea a stat ultimii 3 ani în Muzeul Național al Scoției.
Mă scuzați !
- Domnule, avem vești bune. - Poftiți.
Am primit confirmarea că tabloul din poze e neasigurat.
Deci unde e tabloul meu ?
- Credem că e încă la el. - Credeți asta ?
Se pare că aseară erau la frontiera franceză.
Tindem să credem că sunt încă în Anglia, dar...
Din câte știm, ar putea să-l trimită oriunde, oricând.
E un Rembrandt ! Nu l-ar trimite prin poștă.
- Ți-l trimit prin poștă ! - E prea periculos, Harry.
Nimeni nu s-ar atinge de el.
Termină ! Vrei să-mi spui...
De fiecare dată când se fură Monalisa
100 de oameni așteaptă la coadă s-o cumpere.
Vrei să-mi spui că ar fi mai greu decât atât ?
De câte ori a fost furată Monalisa, n-a murit nimeni.
Da, dar...
Harry, nu mă mai suna. Nu vreau să-ți cumpăr problema.
La dracu !
Se dau 1 milion de dolari pentru acest tablou,
dar nenorocitul de Davies l-a "aranjat".
Întreaga piață legitimă, semi-legitima, semi-ilegitima
nu-mi mai folosește la nimic.
Să știi că-ți pierzi mințile.
Ești asemenea vulturilor pe care-i urăști atât de mult.
Pretinzi că ești un martir, care nu are vreo legătură,
dar faci parte din asta.
Ai terminat ?
În locul furiei ăsteia, ai putea să-ți semnezi tablourile tale.
Tata și-a semnat tablourile.
Harry, nu te mai lega de tatăl tău !
Ăsta e singurul lucru pe care i-l pot da.
Harry, tu nu faci asta pentru tatăl tău.
Dai vina pe tatăl tău pentru eșecul personal.
Doctore, ce știi tu despre eșec ? Tu ți-ai moștenit titlul.
Ție ți-a fost dat să ai propriile apariții.
- Ce știi tu despre eșec ? - Poate că nimic.
Poate că sunt exact așa cum spui tu,
o femeie prinsă într-o carte, într-un loc sigur.
- Așa e ! - Și tu te refugiezi în eșec.
Să-ți faci propriile lucrări, ăsta e un risc,
dar nu-ți folosești talentul pentru că nu ai...
- Tupeu. - Da, tupeul.
Asta-mi spune o femeie care n-a riscat niciodată.
Chiar acum îmi asum un risc.
Harry, nu sunt un artist, dar iubesc arta.
Te rog să nu-mi vorbești mie despre artă.
Taci din gură !
Art îl chema pe câinele meu.
Mi se pare evident ! În tine nu e pic de frumusețe !
Pe tine te interesează doar banii.
Pe cine nu-l interesează ?
Crezi că pe gunoier nu-l interesează banii ?
Sunt foarte sigur că pe el nu-l interesează gunoiul.
Harry, tu vorbești despre o meserie.
Eu vorbesc despre un talent.
Autobuzul pleacă în două minute !
Collin, zi da sau nu?
E un tip în Birmingham pe nume Offul.
El cumpără orice, dar te frige tare la bani.
Cât de tare ?
100 000, pe podul Tamisei, la miezul nopții.
100 000 de lire pentru un Rembrandt ?
De dolari, pe podul Tamisei, la mizeul nopții.
Mai bine i-aș da foc, nenorocitule.
Te rog să pui asta la poștă din partea mea.
Dă-mi un răgaz de 12 ore înainte să mă dai în gât.
- Să-ți dau 12 ore ? - Da.
Te-am sărutat pe pod și am făcut dragoste sub altul.
Cred că poți să ai încredere în mine.
Nu asta am vrut...
N-am spus asta...
Scuză-mă, dar cât vrei pentru tablou ?
Pentru ăla ? Nu e de vânzare.
- E făcut de tatăl meu. - Atunci spune o cifră...
Îți place atât de mult ?
Dă-mi 50 de lire...
- Rembrandt van Rijn bănuiesc. - Ai adus banii ?
Pot să văd marfa, dragul meu ?
100 000...
Îți datorez 100 000.
Am zis dolari sau lire ?
Ce naiba ? Să fie lire. Doar e un Rembrandt !
Îmi dai voie să-ți datorez 1 000 000 de lire ?
Ugo, rezolva-mi datoria.
Ăla nu e un Rembrandt !
Scrie Rembrandt !
Tâmpitule !
Frantz Richard Eggenberger !
Școala belgiană. E una dintre cele mai importante lucrări ale lui.
Făcută în afara Belgiei.
Dacă te-ai fi rezumat la maeștrii belgieni...
Salut, John !
Salut, Harry !
A trecut ceva vreme.
Ce mai face tatăl tău ? Ce mai face Milton ?
Nu prea bine.
Întotdeauna te-am considerat ca fiind cel mai talentat.
- John, scapă-mă de tablou. - Harry, îmi pare rău.
Tu ești ca și Moise.
Poți vedea Tărâmul Făgăduinței, dar nu poți călca în el.
- Ba pot. - Harry, e ca la șah...
Marii maeștri nu joacă niciodată pe față.
Nu plec cu mâna goală.
S-ar putea să pleci chiar cu mai puțin de atât.
Roagă-te să scapi cu mâna goală.
Harry, trebuie să-ți spun ceva.
Eu sunt cel care te-a băgat în toată afacerea asta.
Ți-am vrut binele.
Nu mi-am imaginat că lucrurile vor evolua așa.
Te rog să mă ierți.
Harry Donovan, ești arestat pentru crimă !
Nenorocitule.
Tabloul !
Luați tabloul !
Vom demonstra că acuzatul, dl Harold Donovan,
a încercat să participe la vânzarea unui portret
al unui maestru olandez.
Când a realizat că va fi exclus din acesta tranzacție,
a devenit nervos.
Când a realizat că nu va câștiga nimic,
a furat capodopera folosindu-se de violență.
Furt.
Și-a omorât unul dintre foștii lui parteneri.
Crimă.
S-a opus arestării, a lovit un polițist,
a fugit !
Am recuperat un pistol Lincoln semi-automatic
pe care l-am fotografiat și l-am verificat de amprente.
Și era vreo amprentă pe pistol ?
Onorate judecător, trebuie să-l rog pe dl Turley
să înceteze direcționarea declarației martorului.
Voi reformula întrebarea. Ce ați găsit pe pistol ?
O urmă de deget pe țeava pistolului
aparținând dlui Alastair Davies
și patru degete pe trăgaci și pe mânerul pistolului
aparținând dlui Donovan.
Nu răspunde. Ați dori să lăsați un mesaj ?
Da, spuneți-i, vă rog, că l-a sunat fiul lui.
Alo !
- Cine era în galerie ? - Tom, Ian și cu mine.
Stabiliseram să-l vindem unui client corean al lui Tom
când dl Donovan a dat buzna și a cerut Rembrandtul.
Normal, am protestat cu toții, dar el a luat tabloul.
Astea-s minciuni sfruntate.
Dle White, vă rog să vă temperati clientul.
Dle profesor Westerbrook,
ați avut ocazia să examinați tabloul în chestiune ?
Da.
Ca profesor emerit de arte la Colegiul St. Mathews,
de la Universitatea Oxford,
și ca un consilier al Reginei pentru vechii maeștri,
la ce concluzie ați ajuns ?
După părerea mea,
lucrarea e, fără dubii, a lui Rembrandt van Rijn.
O capodoperă...
E autentic.
Rembrandt.
E un fals.
S-ar putea cumva, din motiv personale,
să nu fiți sinceră în legătură cu acuzatul ?
Nu.
Ați spus că v-a încătușat și că v-a răpit ?
Da.
La momentul arestării lui, nu cred că exista cineva
care să vă fi văzut purtând cătușe.
Sunteți îndrăgostită de el ?
Dle judecător, aș dori să fie explicată relevanța...
Dle judecător, aceste lucruri sunt foarte importante
având în vedere motivele și declarația martorei.
Vă rog să răspundeți la întrebare.
Nu l-am iubit când l-am văzut prima dată,
declarând că tabloul e un fals.
Și n-ați mai avut nicio legătură cu el
înainte să vedeți tabloul pentru prima dată ?
- Nu. - Chiar așa ?
Dnă profesoară, când ați fost ultima dată la Paris ?
- În urmă cu patru luni. - Și unde ați stat ?
La hotelul Lyon.
Dle judecător, cu permisiunea dv.,
aș dori să aduc această dovadă în atenția tribunalului.
A fost scrisă pentru acuzat și semnată de către martoră.
Dnă profesoară, vă rog să citiți acel bilet
cu voce tare, pentru întreaga Curte.
- A trebuit să plec... - Nu vă auzim !
Sunt sigur că și jurații au câteva probleme
în legătură cu accentul dv. încântător.
Da, vă rog ! Vorbiți mai tare.
A trebuit să plec. Ai fost minunat. Pentru RVR de la Marieke.
Ne puteți spune, vă rog, ce înseamnă RVR ?
Rembrandt van Rijn.
Mulțumesc, dnă profesoară.
Dnă, cred că declarația dv. nu are nici o valoare,
iar credibilitatea dv. e chestionabila.
Colegul meu examinează acum sau ține un discurs ?
Îl chem ca martor pe dl Scheerding.
Ni l-a prezentat ca pe un prieten.
Era un îngâmfat și un arogant.
Și vă spun că habar n-are ce e aia artă.
Vă rog să ne spuneți ce făceau la bar.
Ce făceau la bar ?
Se luau pe la spate.
Vă rog să traduceți.
Se jucau de-a bestia pe la spate.
- Asta ce mai înseamnă ? - Relații sexuale, dle.
Ba nu, și-o trăgeau !
Când dl Agachi a încercat să vă împiedice să furați tabloul,
l-ați împușcat cu pistolul ?
Da, dar nu eu l-am omorât.
Am încercat să-mi impun punctul de vedere.
Am un studio în Amsterdam și vă pot dovedi asta...
Ce vreți să ne demonstrați ? Că nu dv. l-ați omorât ?
- Încercați să faceți o conspirație. - Ce încerc să conspir ?
Conspirația prin care ați săvârșit un jaf armat.
- Ce să fur ? - Portretul tatălui lui Rembrandt.
Doar că e potretul meu, făcut tatălui meu.
Uitați...
Mi-a fost luată, dar aveam o poză
și, dacă ați vedea-o, v-ați da seama...
- Ce ? - Ochii !
Am pictat ochii tatălui meu.
Dle Donovan, vă rog !
Portretul s-ar putea, dar ochii...
Am pictat ochii tatălui meu pe care i-am distorsionat.
I-am repictat în același fel în care și Rembrandt ar fi făcut-o.
Dacă v-ați uita la testele cu raze X, ați vedea asta.
Dle, știți cumva câți oameni spun, în fiecare an,
că ei au scris Hamlet sau Simfonia a 9-a a lui Beethoven ?
Știți câți oameni se cred nepoții țarului Rusiei,
Napoleon, chiar și Iisus Cristos ?
Ei bine, eu nu sunt Iisus.
Dar eu am pictat acel tablou.
Nu mai am întrebări.
Ce zi !
Ce zi monumentală !
Harry, ai avut dreptate.
Dacă ai fi semnat tabloul, ai fi făcut o mare greșeală.
Te rog să-mi accepți cele mai sincere scuze.
Sper că știi cât de mult îți admir munca.
Nu îndeajuns încât să-ți și plătesc asta,
dar toate astea sunt o grămadă de prostii.
Cât vine vorba de public, ei află adevărata artă
din spusele mele.
Tu ai uitat asta.
Sau n-ai știut niciodată...
Magnatul ăsta asiatic voia să arunce cu banii
pentru că eu i-am spus că tabloul e un chilipir.
5 milioane.
La ce naiba te-ai gândit când mi-ai luat Rembrandtul ?
Ai fi luat 500 000 și ai fi stat pe plajă.
În loc de asta, ai ajuns aici.
Destituit, ca toți ceilalți.
Van Gogh a stat la nebuni și a pictat floarea-soarelui.
Poți să-ți tai ambele urechi,
dar dacă eu nu spun că ești un geniu,
rămâi doar un alt nebun.
Apropo, e o știre mai veche, dar...
Sunt sigur că a murit mândru de fiul lui.
DECESE Milton A. Donovan, 69 de ani,
pictor și muralist, a murit marți, 9.VII, la New Jersey,
din cauza unei insuficiențe cardiace.
Are un fiu, Harold, care locuiește la New York.
Înmormântarea va avea loc în data de 18 iulie.
Ultima dată când ne-am văzut, a strigat la mine.
Ar fi trebuit să stau și să mă gândesc.
- Avea probleme cardiace. - Nu m-a judecat niciodată.
Niciodată nu mi-a spus altceva decât vorbe bune.
- Te-a iubit. - Iar eu l-am trădat.
- Nu. - Ba da.
Avea un dar pentru mine pe care nu l-am văzut la timp.
- L-am ratat. - Nu !
Ce vezi tu acum reprezintă darul lui pentru tine.
Mai avem o singură șansă.
A mai rămas doar un singur lucru de făcut.
Apărarea cere permisiunea ca acuzatul, dl Donovan,
să-și demonstreze cunoștințele reproducând tabloul în discuție.
Onorate judecător, am auzit de la cinci cercetători
și de la alți specialiști că dacă acuzatul va picta aici
nu s-ar dovedi nimic.
I-ar fi dovedite cunoștințele sale artistice.
Reproducând tabloul cu propriile sale mâini,
dl Donovan poate susține că el a pictat Rembrandtul.
Dle Judecător, chiar dacă ar reproduce "Whistler's mother"
asta tot n-ar însemna că el e Whistler.
Dle judecător, există un precedent
în procesul din 1947 al falsificatorului olandez
Han van Myergrum.
El și-a reprodus falsurile în cadrul unui tribunal.
Asta se întâmpla în Olanda...
Nu văd ce relevanță are țara aici.
- Voi permite asta. - Dle judecător !
M-am săturat să tot aud vorbindu-se despre asta.
Vreau s-o văd cu ochii mei.
Ședința se suspendă pentru a vă lăsa să vă pregătiți.
Ridicați-vă cu toții !
Poți să uiți de titularizarea în clubul meu.
- Ne-am ars. - Calmează-te, idiotule.
N-o s-o pățească nimeni.
Dacă reușește, tabloul n-o să mai valoreze nimic.
Se năruie toate !
I-a trebuit o lună în cele mai bune condiții
ca să facă asta. Acum o să facă, cel mult, o schiță.
Aici o să demonstreze cum o să se înfunde.
- Salut ! - Bună !
Când am venit la galerie, erați trei.
Acum ați mai rămas doar doi.
În curând, va rămâne doar unul singur.
Chiar așa ?
Nu poți fi niciodată îndeajuns de prevăzător.
Începe ședința !
- Acuzatul e gata ? - Da, dle judecător.
Foarte bine. Atunci să înceapă.
Ce s-a întâmplat cu expoziția personală ?
Îți mai aduci aminte ?
Mi-ai promis că o să te lași de falsuri.
Nu ești nici măcar Harry Donovan.
Harry !
Harry, te rog, continuă.
Ce faci ?
Dle White, clientul dv. a terminat ?
Doar un Rembrandt poate picta un Rembrandt.
Vezi, Ian ? N-ai de ce să-ți faci griji.
- Suntem norocoși. - Eu îmi fac singur norocul.
- Dle Tuley ? - Îl chem pe dl Iain Ill.
Du-te acolo și încearcă să nu te faci de râs.
Dle Ill, ne puteți spune, cu cuvintele dv.,
ce s-a întâmplat în noaptea în discuție ?
Da.
A avut loc o dispută legată de vânzarea Rembrandtului.
Alistar voia să-l elimine pe dl Donovan din afacere.
A avut loc o ceartă.
Dl Donovan a încercat să ia tabloul.
Alistar a scos un pistol. A avut loc o luptă.
Dl Donovan a pus mâna pe pistol.
L-a umilit pe Alistar,
a tras un foc
pe deasupra capului lui Tom Agachi.
L-a ratat.
A furat tabloul și a fugit.
Tom, ești bine ?
Apoi Alistar a luat de jos pistolul,
l-a acoperit cu o batistă...
Ian, sună la poliție.
Spune-le că a avut loc un jaf.
Și o crimă...
Cine l-a împușcat pe dl Agachi ?
Alastair Davies.
Nenorocitule !
Tâmpitule !
Fiu de cățea ! O să te omor !
Polițiști, aduceți acel om în fața Curții !
Înțelegeți că veți fi reținut din cauza acestei izbucniri.
Dle judecător, dorim o rejudecare
pe baza naturii izbucnirii
și influența acesteia asupra desculparii clinetului meu.
Da, dle White, vom asculta aceste argumente mâine.
Dle judecător, ar fi interesant să aflăm de ce dl Ill
a găsit necesar să dea declarații false
în cursul anchetei poliției.
Eram îngrozit. Mereu mi-a fost frică de Alistar.
Sunt singurul martor al crimei comise de el.
Știu că ar fi fost doar o chestiune de timp
înainte ca el să scape și de mine.
Alastair Davies, veți fi arestat.
Veți fi luat de aici în custodia poliției
și, după părerea mea,
n-ar trebui să aveți dreptul la eliberare pe cauțiune.
Dle Tuley, având în vedere aceste evenimente,
doriți să mai acuzați pe cineva în fața acestui juriu ?
Nu, dle judecător.
Membrii ai juriului,
vă invit să acordați verdictul de "nevinovat"
pentru toate capetele de acuzare.
Dle Donovan, veți fi liber să părăsiți această Curte.
Aprod, vom primi verdictul.
Vândut pentru 375 000 lire.
Obiectul numărul 22.
"Portretul unui orb" realizat de către Rembrandt van Rijn.
Subiectul se presupune că e chiar tatăl artistului.
Mulțumesc, doamnelor și domnilor !
Vom începe licitația de la 4 000 000 de lire.
4 000 000 de lire date de domnul din față.
Spune-i că am sunat-o. Am încercat peste tot...
Da, spune-i că sunt aici și că o aștept.
Spune-i să vină.
10 000 000 domnul de aici. 10 000 000 de lire.
10 500 000 de lire de la doamna din penultimul rând.
18 000 000 de lire de la doamna din partea stângă.
18 000 000 de lire !
18 500 000 de lire de la domnul din față.
18 500 000 de lire !
Puteți să mai așteptați ?
S-a terminat licitația.
55 de milioane de dolari.
A fost vândut unui lanț hotelier din Hong Kong.
Ghici cui o să-i revină toți banii ?
Să nu-mi spui. UNICEF-ului ?
Proprietarul galeriei Laselle, Iain Ill.
Cred că o să se întoarcă acasă foarte bogat.
- Poate. - Ce vrei să spui ?
Ai trimis scrisoarea aia pe care te-am rugat eu ?
Da.
Ce-i cu ea ?
Câteodată "poate" înseamnă "poate că nu".
Doamnelor și domnilor !
Fiți puțin atenți ! Vă rog.
Cu o deosebită plăcere vă primesc pe toți aici
în această seară superbă !
Ca niște prieteni buni,
mulți ani ne-ați văzut trecând prin varii perioade.
Vrem să vă invităm pe toți, peste câteva săptămâni,
la deschiderea noii noastre galerii din Tokyo !
Desigur, se pare că am rămas fără Rembrandturi,
dar mai avem destule tablouri pe care să le cumpărați.
Distrați-vă cu toții ! Noroc !
John, vino să ți-l prezint...
Gale, el e John. John, Gale e avocatul meu.
Avem o problemă.
Numele Juan del Campo îți spune ceva ?
Del Campo ? Artist din secolul XIX ?
Fermierul în pivnița căruia ați găsit Rembrandtul...
Da, mi-aduc aminte de el.
A primit o scrisoare în care a aflat că l-ai înșelat.
Se pare că și-a angajat și un avocat.
Legile spaniole spun că Guvernul Spaniei
are dreptul să ofere același preț de cumpărare
pentru orice tablou considerat avuție națională.
Acest tablou a fost numit avuție națională.
Bravo Spaniei !
Renunț la lire. Primesc și pesetas.
Mă tem că problema nu e atât de simplă.
Curtea Supremă spaniolă
a decis că el e adevăratul proprietar al tabloului.
El o să primească toți banii.
E o nebunie ! Nu se poate întoarce astfel o vânzare.
Ești avocatul meu ! Trebuie să faci ceva !
- Tabloul a fost vândut ! - Și va rămâne vândut.
Singurul lucru e că banii tăi vor fi transferați în Spania.
Toți...
- E foarte practică. - Mulțumită ție.
Bunicul își amintește că ai fost aici acum câteva luni.
Desigur, și când ai trimis scrisoarea.
Spune-i că e un înger al familiei noastre.
El spune că ești un înger al familiei noastre.
Din cele 7 000 000 000 de pestetas,
statul ne-a luat două treimi din ei.
Fasciști nenorociți !
Și biserica a luat încă o jumătate.
Dar fără scrisoare n-am fi avut nimic.
Vrea să-ți dea jumătate. 600 000 000 de pesetas !
5 000 000 de dolari.
Sunteți foarte generos.
Ești un înger pentru toți. Îmi permiți să te-mbrățișez ?
Vrea să te îmbrățișeze. Aici ești considerat un înger.
- Mulțumesc. - Pentru puțin.
Prietene, unde e expus Rembrandtul ?
La Madrid, în muzeul El Prado !
Crezi că e original ?
- De ce mă-ntrebi pe mine ? - Voiam să știu ce simți.
Doamnă profesoară...
Nu sunt sigură.
Nu e semnat.
Sper că v-a plăcut... :)
Pentru laude/critici/propuneri: vlad.chiciudean@gmail.com
SFÂRȘIT